O noapte cu luna plina...
Asezat pe malul lacului, in acelas loc in care de multi ani venea cu regularitate, ori de cate ori dorea sa se intalneasca cu sine, trupul ii frisona a panica.
Ii trecu prin minte, intr-o doara, ca teama aceea ar putea fi semn ca se afla, intr-un fel sau altul, la un capat de drum...
Era epuizat - aidoma unui alergator de ocazie.
Imbatranise?
Intrigat de acest gand stupid, se ridica de parca departarea de lac, avea sa-i dea o alta stare. In piept, o presiune ciudata ii taie respiratia. Ramase in picioare asteptand sa-si vina in fire.
Oh, de-ar putea pasi pe luciul apei, pe drumul de lumina pe care luna il aseza pe oglinda lacului.! Incerca un soi de suferinta si regret nostalgic, asemenea celui din copilarie cand a aflat ca nu exista Mos Craciun!
Se regasi apoi pe negandite in mijlocul unui zavoi in care era mai mult decat sigur ca nu fusese niciodata. Nicicand o iesire in natura nu ii daduse o asemenea angoasa si nu prea intelegea de ce anume se temea.
O apuca pe o carare ce parea a fi un drum principal dar se trezi imediat la o rascruce de alte patru.
Pe unde s-o apuce? Incerca sa se adune dar panica ii tulbura simturile.
Ideea ca s-ar putea pierde ii punea in suflet o spaima salbatica, primara. Dar de ce ?
Poate cauza era haosul in care parea ca intrase si care semana izbitor cu caderea in infern a propriei vieti .
Aceeasi degringolada traia de cativa ani si o simtea ca pe o pedeapsa, caci natura lui nu rima cunici cu dezordinea nici cu hazardul, cui neprevazutul. El se simtea in siguranta doar daca gandea cu anticipare orice pas inaintea celui decisiv, analizand cu scrupulozitate varianetele posibile.
Ca orice om aflat intr-un impas existential, negasirea drumului il obliga acum, in mijlocul acelui paduris, sa-si asculte instinctele primare menite sa-l salveze. Panica nu putea decat sa-i le anihileze!
Se aseza in mijlocul acelei rascruci si respira adanc.
Era, cu siguranta, o proba! Simtea ca nu din intamplare era pus sa aleaga. Dar cum sa stie ce cale sa apuce pentru a iesi din padure cand viata lui intreaga devenise o ratacire?
Ridica ochii in sus. Printre crengile copacilor zari un petec de cer instelat. Murmura cu teama: "Doamne, ma vezi?"
O sete nebuna il trezi.
Slava Domnului, fusese doar un vis.
Cu ochii carpiti de somn cauta telecomanda si stinse televizorul. Nu indraznea sa se culce altfel de teama ca linistea il obliga sa gandeasca.
Isi lua un pahar mare cu apa si il bau pe nerasuflate, doar, doar aburii alcoolului consumat cu o seara inainte puteau fi risipiti.
Se gandi sa isi sune o veche prietena careia sa-i povesteasca visul... pe care il simtea ca premonitoriu. Se razgandi insa observand ca ora era nepotrivita.
Din timpurile in care intre el si Dumnezeu era o adevarata sinergie, invatase ca El ne lasa sa alegem, sa ne gasim singuri drumul. Daca alegem bine sau nu depinde doar de felul in care ne dorim sa-L avem partener.
Toate astea le stia bine dar, relatia se racise si, precum pierduse orientarea in acea padure necunoscuta, nici in viata nu mai reusea sa gaseasca Nordul.
Pendula de o vreme intre doua puncte - doua tari, doua case, doua neimpliniri, atras de multe obsesii, in fiecare zi impotmolindu-se tot mai adanc in multimea de senzatii, ispite si vicii in care vechea lui legatura cu misticul nu avea cum sa mai existe.
Da, a ales liber si isi asuma deciziile, facand parca un titlu de glorie din mizeria in care ajunsese, ca si cum altfel nu ar fi putut.
O luase pe drumul iluzoriu intins de lumina lunii pe luciul apei... Cand nu se inneca, traia... precum un dansator pe sarma, tragand din cand in cand cu ochiul la haul ce i se intindea sub picioare, gata sa-l inghita!
O vreme a cantarit raportul intre castig si pierderi dar, cu cat relatia dezastruasa in care insista sa ramana il micsora pana si in proprii-i sai ochi, partea de castig se limita la cateva partide de amor, din ce in ce mai nereusite, si selfy.uri neadevarate dincolo de blitz.
Se simtea suspendat - intre lumi, intre principii, intre ratiuni - traind o continua dihotomie - intre bine si rau, corect si incorect, vindecator si toxic - experimentand o continua stare de dezradacinare
Se simtea suspendat - intre lumi, intre principii, intre ratiuni - traind o continua dihotomie - intre bine si rau, corect si incorect, vindecator si toxic - experimentand o continua stare de dezradacinare
Unde ii era locul pacii la care visa si dupa care tanja?
Cat timp a fost fericit pe deplin?
Cat timp s-a inselat pe sine, visand ca un copil la acel echilibru fizic si emotional pe care credea ca-l merita?
Acum era ingenunchiat la propriu, dar isi facea curaj ca va gasi in el resurse sa o ia de la capat. Pana una alta vietuia filozofand printre sticle si fum de tigara, pentru a gasi intelesul nereusitei, incercand sa construiasca mental legaturi si punti, mereu alte si alte punti.
Imbratisa cu privirea camera.
Dezordinea il durea. Isi trecu mana peste ochi.
Sticlele goale de bere, randuite pe mozaicul masutei ca niste flacoane de vitamine, alaturi de scrumiera doldora de chistoace, o cutie de chipsuri si ambalajul soios de PIZZA... raspandeau o duhoare respingatoare.
Igni a voma.
Ridica de pe jos tabacherea din tabla - o relicva de familie, pe care o gasise in casa lor, acum abandonata plina de amintiri dureroase, carti, pe care nu le va citi nimeni niciodata, si panze de paianjeni, o segventa din filmul "Marile sperante", tablou din care lipsea doar festinul marital uscat, prafuit si vizitat de soareci!
Isi lua o tigara, promitandu-si, pentru a cata oara, ca va fi ultima!
E coplesitor cum ducem fiecare cu noi sacul greu al dubiilor, cum purtam povara a cine stie caror vise neimplinite despre care habar nu avem daca ni se potrivesc si nici macar daca sunt ale noastre!
Intre atatea alegeri posibile... nu era de mirare ca isi pierduse complet puterea de analiza si devenise un biet calator care, ramas fara busola, nu mai gasea nordul!
Isi simtea fiinta desirata intre toate lumile, gandurile si starile astea!
Cum sa se recompuna? Cum sa se regaseasca intre atatea ambiguitati!
Stia ca "a trai" poate fi uneori mai greu decat "a muri"! Nadajduia sa aibe puterea si intelepciunea sa-si revina.
Trebuia insa mai intai sa uite, sa se ierte si... sa se vindece.
II veni in minte fiica lui, pe care nu o mai vazuse de ani buni. Crezandu-se indragostit de un inger de femeie... a sperat ca timpul va fi un sfetnic bun pentru adolescenta ranita de divortul parintilor si va reusi sa o recastige...
Numai ca dragostea lui nu a facut fata adevarului - caci femeia pe care o crezuse un inger, trimis sa-i mangaie sufletul insetat de iubire, era orice numai inger nu...
Asa... ratacise drumul atras precum un fluture de lumina unui opait.
Isi trecu mana prin parul ciufulit, de parca ar fi incercat sa alunge din gand visul care sfarsise in cosmar.
Ar fi baut o cafea dar, lipsit de putere, se intinse la loc pe canapeauaua care inca ii mai pastra forma corpului sau, un morman de oase descarnate...
Imbratisa perna tare a canapelei, cuibarindu-se ca un copil, si suspina adanc. Trebuia sa mai doarma un pic pana cand negura noptii se va fi risipit cu adevarat... Soarele va alunga demonii,si poate va reusi sa gaseasca si Nordul!*
Chaville, iulez 2024
Cu aceleasi 12 cuvinte
cutie, anticipare, abandonata, caderea, regularitate, presiune, intrigat, flacoane, tabla, suferinta, doldora, epuizat
dar știu că te-a vizitat muza :)
RăspundețiȘtergereBine zice psi! Muza a fost mai mult decât generoasă cu darurile sale.
RăspundețiȘtergereAştept cu nerăbdare cuvintele aşternute pe ecran după următoarele vizite şi sper să fie cât mai dese. 😊
Va îmbrățișez și va mulțumesc pe amandoua. Daca nu voi... atunci cine sa-mi dea curaj
RăspundețiȘtergereAdică va îmbrățișez pe amândouă și va mulțumesc :)
RăspundețiȘtergere